Kas čia?!
Ko tu nori?!
UŽTEMIMAS
Galbūt pasaulis suliepsnos.
Galbūt virs ledu...
Mylėjau, ir nuo tos dienos, tikiu, jog žūsim nuo liepsnos.
Bet jeigu mirsim du kartus,
Tebūnie ledas - sutinku;
Po praradimų ir skriaudų
Puiku Ilsėtis po ledu.
Žinai, aš ruošiuosi anglų kalbos egzaminui.
Turiu susikaupti.
Tekėk už manęs.
Ne.
Vesk mane.
Pakeisk mane.
Pakeisiu, jeigu tekėsi už manęs, tai vadinama kompromisu.
Tai vadinama prievarta.
Ir tai nesąžininga.
Santuoka tai tik...
Popieriaus lapas.
Ten iš kur esu kilęs aš, tai būdas pasakyti "Aš tave myliu".
Ten iš kur kilusi aš, būnant mano metų,
tai būdas pasakyti, "aš prisidirbau".
Taigi, tu jaudiniesi dėl to ką žmonės pagalvos.
Žinojai, kad dvejos iš trijų santuokų baigiasi skyrybomis?
Manau, tu pamatysi, kad...
Vampyrų su žmonėmis skyrybų skaičius šiek tiek mažesnis.
Tiesiog tekėk už manęs.
Negaliu.
Ketvirtą turiu grįžti.
Tiksliai ketvirtą valandą.
Tas vaikis bando man įsiteikti, ar ką?
Jis turi vardą. Ir ką, jis dabar tau per punktualus?
Gerai...
Tu juk supranti, kodėl esi nubausta, taip?
- Žinau, kad priverčiau tave jaudintis. - Taip, privertei.
Bet turiu kitų priežasčių, dėl kurių skyriau tau namų areštą.
Pavyzdžiui...
Tiesiog noriu, kad pabūtum atskirai nuo jo.
Tėti, tu nieko nepakeisi.
Edvardas yra mano gyvenimas.
Taip, pastebėjau jau.
Taigi, gerai. Kaip dėl tokio dalyko? Susitarkime.
Tau panaikinamas namų areštas, jeigu...
Savo laisvę panaudosi
pasimatyti su kitais draugais,
pavyzdžiui... Pavyzdžiui, su Džeikobu.
Jam dabar tikrai sunkus metas,
jo tėtis, tikrai labai nerimauja dėl jo,
atsimenu kai panašiai buvo nutikę tau.
Tau reikėjo draugo, Džeikobas buvo šalia.
Sveiki, čia Džeikas. Palikite žinutę.
Džeikobas su manimi, nesikalbėjo keletą savaičių.
Norėjau viską sutvarkyti, bet jis...
Jis man nesuteikė tokios progos.
"Tai pat tavęs ilgiuosi. Niekas nepasikeitė."
Tu išgąsdinai mane.
Susiruošei į rezervatą.
Iš kur tu...? Alisa...
Ei, ar tu sugadinai mano mašiną?
Bela, tu privalai suprasti. Tavo saugumas man svarbiausia.
Džeikobas manęs nenuskriaus!
Gali ir netyčia, vilkai savęs nekontroliuoja...
Edvardai! Aš turiu...
Turiu pasimatyti su juo iki mokyklos baigimo.
Po to tapsiu tokia koks esi tu, ir jis manęs nekęs amžinai.
Apgailestauju.
- Sveika. - Pačiu laiku. Gerai, paklausykit.
- Gerai, parodyk ką turi. - Mano draugai.
- Kietai. - Tikrai?
- Oho. - Taip, teisingai...? - Miela.
Mes esame ateitis. Viskas įmanoma,
- reikia tik tikėti. - Gražu.
- Nuostabu. - Štai ir turi kalbą.
Ne, tai bus mano kalba tada,
kai norėsiu, kad visi mane apmėtytų diplomais.
Taigi... Dėkui.
Kalboje tau reikia naudoti klišes, Džese.
Visi studentai kalbą kai sviestą sumals.
Štai kodėl tau ir nedavė jo.
Džesei nereikia klišių. Nes kalba bus didi.
Didi? Ji pakeis gyvenimus.
Nusprendžiau surengti vakarėlį.
Kad ir kaip bebūtų, kiek kartų gyvenime baigiame vidurinę?
Vakarėlis? Jūsų namuose?
- Niekada nesu mačiusi jūsų namo. - Niekas nėra matęs jų namo.
Dar vienas vakarėlis, Alisa?
- Bus smagu. - Taip.
Tą patį sakei praeitą kartą.
- Ei, Andžela. - Taip.
Gal tau reikia pagalbos?
Žinau, kad tu žinai ką ji matė. Pasakyk man.
Tai niekis.
Atrodai susirūpinęs.
Visi yra pastebėję, kad Alise elgiasi keistai.
Tai senai visiem jau įprasta.
Įdomu kas negerai.
Kažkas, prieš metus, dingo Sietle.
Čarlis, daro ką sugeba, bet...
Tu ką nors apie tai žinai?
Jau kurį laiką stebime situaciją Sietle.
Nepaaiškinamos dingstys, žudynės...
Jeigu tokia situacija tęsis ir toliau,
Volturiai įsikiš.
Jeigu jie atkeliautų iki Sietlo, gali atkeliauti ir čia.
- Jie pamatys, kad aš tebesu žmogus. - Mes jiems to neleisime.
Keliausime į Sietlą, jeigu tik prireiks.
Išsiųsiu juos artimiausiu metu.
Dėkui.
- Sveikas. - Sveika.
- Pasiruošęs pavakarieniauti? - Taip.
Bet tik... Tu ir aš, teisingai?
Na, aš ją tik pavežiau.
- Pasimatysime vėliau. - Sudie.
A... Bela.
Mano tėvai norėjau tau priminti apie...
Lėktuvo bilietus kuriuos padovanojo per gimtadienį.
Kokius lėktuvo bilietus?
Kelionė į Floridą pasimatyti su mama.
O, tai dosnu.
Gretai baigsis galiojimo laikas, galėtum juo pasinaudoti šį savaitgalį.
Na, aš negaliu visko tiesiog mesti ir skristi.
Tai gali būti paskutinė proga pasimatyti su ja prieš mokslų baigimą.
Na... Tai nebloga mintis.
Išrūkti iš miesto, kelioms dienom,
pakeisti aplinką.
Taip, neprieštaraučiau pasimatyti su mama...
Jeigu tu tik pasinaudosi lydinčiuoju bilietu.
Pala yra du bilietai?
Nuostabu. Mane tai tikrai džiugina.
Norėjau pamatyti savo mamą.
Norėjau žinoti, kad jos gyvenimas jai teikia pasitenkinimą.
Tu to nepasiilgsi?
Jauti kaip vitaminas D skverbiasi į tavo poras?
Taip, aš to pasiilgsiu.
Žinai, Floridos koledžuose, labiau saulėta.
Aš tiesiog sakau, jog jeigu lankysi Aleskos universitetą,
aš tavęs niekada nebepamatysiu.
Jie turi tikrai gerą mokymo programą.
Nori pasakyti Edvardo programą.
Jis į tave žiūri...
Lyg būtų pasiruošęs iššokti prieš tave,
ir sugauti kulką.
Tai blogai?
Tai puikus dalykas.
Tu su juo būni kitokia.
Jeigu juda jis, judi ir tu. Kaip magnetai.
Nežinau, mes tik...
Įsimylėję. Aš tai suprantu.
Aš tik noriu įsitikinti,
kad tu darai teisingą sprendimą.
Nes tai tau reikės su juo gyventi.
Gerai, užteks apmąstymų.
- Mama. - Sveikinu.
Nenorėjau, kad leistum savo pinigus.
Aš ir neleidau, atidaryk.
- Tai seni kelioninei marškinėliai? - Aha. Ištrauk!
Išsaugojau juos visus. Pamaniau, kad iš jų išeis gera dygsniuota antklodė.
Tam, kad Aleskoje tave šildytų.
Atsimeni šituos? Ensenada.
- Gyvatės įduba. - Taip.
Bet šitie mano mėgstamiausi. Štai...
Trigalvis omaras, Meine.
- Tai nuostabu. - Ne, brangioji. Džiaugiuosi, kad tau patiko.
Aš tiesiog pagalvojau, na žinai, kai pasensi, turėsi vaikų,
galėsi atiduoti jiems tai. Galbūt nukeliausite prie
didžiausio pasaulyje kečupo butelio, ar panašiai.
- Ačiū.
Džiaugiuosi, kad patiko.
Tiesiog pamaniau, kad turėtum turėti dalelę manęs, Aleskoje.
- Mama. - Taip.
- Aš tavęs pasiilgsiu. - O, brangioji. Aš tavęs tai pat pasiilgsiu.
Tu įsitikinusi, kad ją matei čia?
Ji beveik čia.
Iš kairės!
Palaukite! Ji yra jų teritorijoje.
Ji paspruks!
Nepaspruks!
Emetai, ne!
Gailiesi dėl išvykos?
Ne.
Tikrai buvo malonu pasimatyti su mama. Tiesiog buvo sunku atsisveikinti.
- Tu neprivalai atsisveikinti. - Dėl to mane ten skraidinai?
Tikėjaisi, kad apsigalvosiu.
Visada to tikiuosi.
Kas?
Jeigu paprašysiu tavęs pasilikti automobilyje, tu pasiliksi?
Žinoma, ne.
Sveikas.
- Čarlis, sakė jog buvai išvykusi. - Taip. Aplankyti mamos, o ką?
Jis tiesiog tikrina ar tu tebesi žmogus.
Klausyk atvažiavau čia tavęs įspėti.
Jeigu tavo rūšis vėl įžengs į mūsų žemę...
Palauk, ką?
- Tu jai nesakei? - Nebūti apie tai kalbėti, Džeikobai.
Nepasakei man ko?
Emetas su Polu, turėjo šiokį tokį nesusipratimą,
tau nėra dėl ko jaudintis.
Tik paklausyk savęs.
Tu jai melavai, tam kad išvežtum iš miesto?
Turėtum eiti. Dabar.
Ji turi teisę žinoti.
Ji yra ta kurios raudonplaukė nori.
Viktorija?
- Alisos regėjimas. - Bandžiau apsaugoti tave.
Meluodamas man.
Gerai. Mes apie tai dar pasikalbėsime, bet...
Tu!
Kodėl man neperskambinai?
Neturėjau ką pasakyti.
- O aš turiu labai daug. Palauk. - Ei.
Bela.
- Edvardai, turi manimi pasitikėti. - Aš tavimi pasitikiu.
Aš nepasitikiu juo.
Nesimaivyk, Džeikobai. Mes tik pasivažinėsime.
Tvirtai laikykis.
Tikrai, manai jog tai gera idėja?
Aš esu "vampyrų mergiotė", atsimeni?
- Tik pažiūrėkite kas grįžo. - Kaip einasi, Bela?
- Kvilai, tu irgi? - Taip. Pagaliau prisijungiau prie gaujos.
Džiaugiuosi, kad tu čia Bela.
Gal šiek tiek pailsėsime, nuo Džeiko vidinio monologo.
"Norėčiau, kad Bela paskambintų".
- "Norėčiau, kad Bela nebeskambintų". - "Gal man reikėtų paskambinti Belai".
"Gal man paskambinti Belai ir padėti ragelį".
Gerai, dabar galite užsičiaupti.
Bela, tai Lėja Klirvoter. Hario dukra.
Sveika. Labai apgailestauju dėl tavo tėvo.
Jeigu atėjai dar labiau pakankinti Džeikobo, tai jau gali keliauti atgal.
Ji linksma, argi ne?
- Bela... Labas. - Sveika.
Man buvo įdomu, kada vėl tave čia pamatysime.
Taip, vėl čia.
Semai, viskas gerai?
Viskas gerai. Ji greitai pas mus negrįš.
Taigi, kad Lėja prisijungė prie gaujos?
Po to kai mirė jos tėtis. Jos broliui Setui, prasidėjo pasikeitimas.
Jam vos penkiolika. Jis jauniausias iš mūsų narių.
Semas jį visko moka namie, bet jis labai nekantrus.
Norėčiau, kad ir Lėja dar lindėtų namie.
Nagi nevaidink jau.
Ne, tai... Tai ne dėl to, kad ji mergina. Tai... Lyg meilės trikampis.
Visi turime gyventi Lėjos, Semo ir Emilės skausmu.
Vilkų telepatija, atsimeni?
Taigi, Semas metė Lėja dėl Emilės?
Ne visai taip. Semas nekenčia savęs dėl to, kad įskaudino Lėją.
Bet Emilė buvo jam skirtoji.
Taip, kartais tenka pasirinkti.
Tai nėra paprastas patrauklumas, Bela. Semui, Emilė, lyg pažymėta.
Ar man reikia žinoti ką tai reiškia?
Kažkieno pažymėjimas yra kaip...
Kai tu ją pamatai, viskas pasikeičia.
Staiga, pasaulyje nebelieka gravitacijos kur tave laikytų prie žemės.
Lieka tik ji.
Daugiau niekas nerūpi. Tu padarytum dėl jos bet ką...
Dėl jos būtum bet kas.
Skamba taip lyg žinotum ką tai reiškia.
Ar tu... Turi savo pažymėtąją?
Tu žinotum jeigu aš turėčiau.
Tiesiog turiu puikų priėjimą prie Semo minčių.
Tai dabar, tu... Vis dar tebesu savimi.
- O tu tebesi savimi. - Taip.
Iki mokyklos baigimo.
Mokyklos baigimo?
Tu žinojai, kad tai nutiks.
Bet ne po mėnesio!
Aš maniau, kad tu... Tu dar net nepagyvenai!
Arba...
Sekundėlę, tik sekundėlę, aš pamaniau...
Bet jis į tave stipriai įsikibęs.
- Aš tai nusprendžiau, ne jis. - Bela, jie net nėra gyvi!
Man nuo to bloga!
Geriau mirtum, negu taptum viena iš jų.
Negaliu patikėti, kad tai pasakei.
Edvardas buvo teisus, man čia nereikėjo važiuoti.
Bela, nagi. Prašau.
Aš atsiprašau.
Žinai....
Edvardas, tau galėtų bent per vakarienę, duoti ramybę.
Aš ką tik buvau su Džeiku.
A... Gerai.
Tada, paliksiu jus ramybėje.
Sveikas.
Ar tu bent supranti, kaip aš nerimavau?
Aš buvau visiškai saugi.
Vos nesulaužiau sutarties, kad tuo įsitikinčiau...
- Žinau, kvepiu šunimi. Atleisk. - Ne, ne. Kažkas negerai.
- Edvardai, kas negerai? - Kažkas čia buvo.
Kas jis buvo? Mes jį žinome?
Kažkoks nepažįstamasis. Neatpažinau jo kvapo.
Klajoklis ėjęs pro šalį?
Klajoklis, Belos tėvo, nebūtų palikęs gyvo.
Jo kvapas baigiasi už penkių mylių, pietuose nuo Belos namo.
- Kažkas tam vadovauja. - Viktorija?
- Būčiau mačiusi jos sprendimus. - Greičiausiai tai Volturiai.
Tai pat nemanau, kad ir Volturiai.
Stebiu ir Aro sprendimus.
Todėl mes būsime budrūs.
Tai pat budėsime, prie Belos namo.
- Kokių dar bus nurodymų? - Rozali.
Ne, ji teisi.
Jūs negalite apsaugoti manęs, mano tėčio,
ieškoti įsibrovėlio...
- Ir Viktorijos. - ...ir maitintis vienu metu.
Bet apsaugos, tavęs nepaliksiu.
Na, aš tau badauti neleisiu.
Ir aš nebūsiu be apsaugos, aš...
Ką?
Kad ir kas toks čia buvo, jis paliko savo kvapą.
Nebus sunku sugauti jį, kai jis vėl čia pasirodys.
- Mes tuo pasirūpinsite. - Mums nereikia, kad jūs kuo nors rūpintūmėtes.
- Arba kažkuo. - Man mažiausiai rūpi ko jums reikia.
Gerai, baigiame.
- Ne, nieko nebaigėme. - Stokite!
Aš pavargau nuo to. Nuo dabar aš Šveicarija, aišku?
Edvardui ši mintis nepatiko, bet tai ir neturėjo būti konkurencija.
Tai turėjo būti dėl mano ir Čarlio saugumo.
Slenkant dienoms, aš juos priverčiau bent pabandyti dirbti išvien.
Vilkai perimdavo sargybą, kad Kalenai, galėtų pamedžioti.
Tai nebuvo labai lengva sąjunga.
Jis neturi marškinėlių?
Man čia viskas bus gerai, turėtum važiuoti.
- Aš ilgai neužtruksiu. - Neskubėk. Tau reikia medžioti.
Gal visgi tu paskubėk.
- Sveika, gražuole. - Sveikas.
Taigi, ką nori daryti šiandien? Pasivažinėti motociklais, paiškylauti?
Spręsk tu. Kitaip eisime šiąnakt į vakarėlį.
Tu įsitikinęs, kad viskas gerai? Aš tikrai nemėgstu gadinti vakarėlių.
Techniškai, čia bus Tarybos susitikimas.
Matai. Tarybos lyderiai, tėtis, Kvilo senelis ir Sju Klirvoter.
Po Hario mirties, ji perėmė jo pareigas.
Gerai, manęs čia tikrai nereikia.
Viskas gerai. Aš pamaniau...
Tiksliau, jie pamanė, kad tau būtų naudingą paklausyti istorijų.
Istorijų? Genties istorijų? Ar jos nėra slaptos?
Visi čia turime savo rolę. O tu esi viso to dalis.
Setas, Lėja ir Kvilas, šių istorijų tai pat, klausysis pirmą kartą.
Bet tu esi pirma pašalietė čia. Per visą laiką.
Jeigu nežinočiau to, tavimi nepatikėčiau.
- Ir man reikėjo geriau apsirengti. - Džeikai.
- Sveikas. - Pačiu laiku, čia pasirodėte.
Polas beveik viską surijo. Bet aš tau palikau kelis sumuštinius.
Dėkui, brolau.
Bela, čia yra Setas Klirvoteris, Lėjos brolis.
- Naujausias gaujos narys. - Naujausias, geriausias, šviesiausias.
Ir lėčiausias.
- Eime, tavo tėtis tuoj pradės. - Gerai.
Kvileutai visada buvo maža gentis...
Bet mūsų kraujyje, visada tūnojo magija.
Mes buvome puikūs dvasios kariai...
Galėjom pasikeisti. Virsti į galingus vilkus.
Tai leido mums, įbauginti visus mūsų priešus,
ir apsaugoti gentį.
Vieną dieną netoli mūsų karių, pasirodė sutvėrimas...
Atrodė kaip žmogus, bet buvo kietas kaip akmuo,
ir šaltas kaip ledas....
Mūsų kariai suleidę dantis, galiausiai sudrąskė tą daiktą į gabalus...
Bet tik ugnis galiausiai jį sunaikino.
Gentis gyveno baimėje manydami, kad Šaltasis Žmogus yra ne vienas.
Ir jie buvo teisūs.
Ji pradėjo keršyti kaimui.
Mūsų vyresnysis vadovas, Taha Aki's,
buvo vienintelis likęs dvasios karys, po to kai žuvo jo sūnus,
galėjęs išgelbėti gentį.
Taha Aki'o Trečioji Žmona, matė, kad jis pralaimi...
Trečioji Žmona, nebuvo magiškas sutvėrimas,
neturėjo ypatingų galių, bet turėjo vieną dalyką...
Drąsą.
Trečioji Žmona pasiaukojo, tam jog išblaškytų Šaltają Moterį,
o Taha Aki'ui to pakako, kad ją sunaikintų.
Ji išsaugojo gentį.
Bėgant laikui, mūsų priešai išnyko.
Bet vieni tebėra išlikę...
Šaltieji.
Mūsų magija atgyja, kai jie yra netoli.
Mes jaučiame juos dabar, jaučiame priešą, savo kraujyje.
Artėja kažkas siaubingo.
Ir mes visi turime būti pasiruošę. Visi.
Ką tu man padarei?
- Aš tokia... - Taip, aš žinau...
Mes rasime, ko tau atsigerti.
Tiesiog pasistenk nežudyti, gerai?
Nes man prireiks daug.
Sietlas tapo teroro kraštu...
Policija suglumusi dėl žmogžudysčių ir dingimų.
Manoma, kad tai gali būti nauja gauja arba aktyvus serijinis žudikas...
- Tiesiogiai pranešė: Don Kubei. CNN. - Blogėja.
Turime kažką daryti.
Tam ką jie padarė, reikia daugiau negu vieno mūsų rūšies atstovo.
Galbūt jų visas pulkas. Jie nedisciplinuoti, krintantys į akis...
Tai Naujagimiai.
Ką, tai lyg nauji vampyrai?
Ir tai jų pirmi pasikeitimo mėnesiai.
Tada jie sunkiausiai valdomi,
pikti, beprotiškai ištroškę.
Kažkas tai padarė tyčia.
Niekas netreniravo šių naujagimių, bet tai atsitiko ne be priežasties.
Kažkas kuria armiją.
Taigi, dabar tikrai keliausime į Sietlą.
Vampyrų armija?
Ir jie buvo sukurti su kažkuo susikauti.
Mes artimiausias klanas esanti netoli Sietlo.
Nesvarbu kodėl jie čia atsirado,
jeigu mes nesustabdysime jų, sustabdys Volturiai.
Stebiuosi, kad jie leidžia tam tiek ilgai tęstis.
Galbūt jie už viso to ir yra.
Italijoje, aš skaičiau Aro mintis.
Jis nori, kad aš su Alisa, prisijungčiau prie jo.
Bet jis žino, kad mes to nepasirinksime tol kol mūsų šeima vis dar bus gyva.
Armija, galėtų išspręsti tai už jį.
Sveikas. Ar jau valgei pietus?
A... Ne. Dar nevalgiau.
Šis vaikis Railis Biersas, dingo daugiau kaip prieš metus.
O jo vargšai tėvai nuo tada visame Sietle klijuoja šiuos popierius.
Tu manai, kad jie turėtų tiesiog pasiduoti?
Aš nepasiduočiau. Jeigu tai tau nutiktų tau...
Niekada.
Turiu sužinoti, ką sakyti žmonėms...
Kodėl manęs nebus namie per Kalėdas.
Kodėl nieko neaplankysiu.
Kodėl jie manęs niekada nebepamatys.
Po kelių dešimtmečių, visi kuriuos tu pažįsti, bus mirę.
Problema išspręsta.
Kodėl tu taip priešiniesi, kad aš tapčiau tokia, koks esi tu?
Aš tau jau sakiau.
Būk atviras su manimi. Yra kažkas daugiau.
Aš žinau pasekmės, sprendimo kurį tu priėmi.
Aš tai išgyvenau. Ir leisti tai iškentėti - tau?
Tu tiki, kad aš turiu sielą...
Bet aš neturiu.
Bet rizikuoti savąja... Esant galimybei visiškai tave prarasti.
Tai yra pats savanaudiškiausias mano kada nors padarytas dalykas.
Aš maniau, kad tu bijai, jog aš pasikeisiu.
Kad ir... Aš nebebūsiu, žinai... Šilta.
Ir nebekvėpsiu tai pat.
Tu visada būsi mano Bela.
Mano Bela, tik mažiau pažeidžiama.
Po galais, čia taip gražu.
Taigi, Alisa planuoja didelį mokyklos baigimo vakarėlį.
Į kuri taip pat pakviestas ir tu.
Taip, aš taip ir maniau.
Kas?
Tiesiog norėjau, tai padaryti kitaip.
Švelniau.
Bet dabar, nebėra daug laiko.
Kam?
Tau reikia išgirsti tiesą, Bela.
Apsvarstyti visas galimybes.
Tu turi žinoti...
Kad aš tave įsimylėjęs.
Ir noriu, kad pasirinktum mane, o ne jį.
Aš maniau, kad tu supranti.
- Aš tau to paties nejaučiu. - Aš to ir neprašau.
Ir kodėl neprašai?
Tiesiog aš taip jaučiuosi.
Tu man kažką jauti, tik negali to pripažinti.
Todėl, aš nepasiduosiu. Aš kovosiu dėl tavęs.
Kol nustos plakti tavo širdis.
Taigi, nereikės ilgai kovoti.
Tu skubi, nes bijai apsigalvoti.
Ne, nebijau.
Aš žinau, ko noriu.
Dėl manęs, tau keistis nereikėtų, Bela.
Ir nereikėtu su niekuo atsisveikinti.
Aš tau galiu duoti daugiau negu jis.
Turbūt, nesužeidęs jis tavęs net pabučiuoti negali.
Jauti tai?
Kūnas ir kraujas ir šiluma.
Edvardai!
Jeigu ją dar kada nors paliesi!
- Nedaryk to! - Ji neužtikrinta dėl to ko nori!
- Nedaryk to! - Paklausyk manęs!
- Tegu jis sprendžia ko ji nori! - Puiku! Tegu sprendžia!
- Džeikobai. Tiesiog, eik! - Ei, ei, ei, ei...
Ramiai vaikinai, ramiai. Apsiraminkite. Gerai?
Kas vyksta?
Aš pabučiavau Belą.
Ir ji susilaužė ranką...
Trenkdama man į veidą.
Visiškas nesusipratimas.
Tiesiog pasitempei ranką, greitai užgis.
Bandei kramtyti gumą, eidama, Bela?
- Trenkiau vilkolakiui į veidą. - Negerai...
Būsi bjauri naujagimė.
Pakankamai bjauri, susiremti su tavimi.
Nesijaudink dėl to.
Gerai, yra kas nors naujo?
Jokių įsilaužėjo ženklų. Bet Viktorija tebėra dingusi.
Eik kitiem pliurpti apie džiaugsmą tampant naujagime.
Gerai. Rozali...
Nesuprantu ką aš padariau, kad tu taip manęs nekenti.
Nėra taip, kad aš tavęs nekęsčiau.
Neypatingai mėgstu, bet...
- Bet, aš tau pavydžiu. - Ką?
- Tai juokinga. - Ne, visai ne.
Tu turi pasirinkimą. Aš neturėjau.
Niekas iš mūsų neturėjo. Bet tu turi, ir renkiesi blogai.
Man nesvarbu, koks apgailėtinas tavo, kaip žmogaus, gyvenimas yra.
Mano gyvenimas nėra apgailėtinas.
Bet ir ne puikus, niekieno gyvenimas nebūna puikus.
Mano buvo puikus. Visiškai puikus.
Galėjau turėti viską ko norėjau.
Susituokti, turėti gražų namą ir vyrą
kuris grįžęs namo mane pabučiuotų.
Savo šeimą.
Roisas Kingas buvo geidžiamiausias miestelio viengungis.
Aš jį vos pažinojau.
Bet aš buvau jauna. Buvau įsimylėjusi su meilės idėją.
Paskutinę savo gyvenimo naktį, vėlai išėjau iš draugės namo.
- Buvau netoli nuo namų. - Štai ir ji.
Ei, Rauze! Ateik čionai!
Štai, palaikyk.
Ei, ateik čia, mes tavęs laukėme.
Štai ir ji.
Roisai.
Tu esi girtas.
Argi ji nemiela, Džonai? Sakiau, kad ji žavi.
Sunku pasakyti, kol ji dar tebėra apsirengusi.
Ką pasakysi, Rause? Kodėl tau nenusimetus kelių rūbų?
Stok!
Susitiksim rytoj. Kai būsi blaivus.
Ei, kur tu susiruošei?
- Stok! Stok! Paleisk! Stok! - Grįžk! Tu darysi, tai ką aš pasakysiu!
Jie paliko mane gatvėje, manydami, kad aš negyva.
Patikėk manimi, tokia ir norėjau būti.
Karlailas mane surado, užuodė kvapą...
- Jis manė, kad man padeda. - Apgailestauju.
Aš jiems atkeršijau.
Kiekvieną atskirai.
Roisą pasilikau pabaigai, kad jis žinotų jog ateinu.
Tuo metu buvau šiek tiek teatrališka.
Kai suradau Emetą, reikalai pasitaisė.
Bet mes visada būsime tokie.
Sušalę, niekada nepasikeisime.
To labiausiai ilgiuosi, galimybių.
Norėčiau sėdėti kur nors verandoje,
šalia būtų pražilęs Emetas,
daug anūkų,
o jie juoktųsi.
Aš suprantu, tu to nori.
Nieko niekada labiau nenorėsiu, negu...
Negu Edvardo.
Ir vėl klysti.
Po to kai pasikeisi, vieno dalyko norėsi labiau...
Dalyko dėl kurio tu žudysi...
Kraujo.
Ką aš kalbėjau apie tvarką?
Kažkas artėja...
Kažkas... Didesnio negu mes.
Ir jeigu jūs nesugebėsite...
Suvaldyti savęs...
Mes visi mirsime.
Kas padaryti - padaryti, tiesiog...
Susitvarkykite po savęs.
Jie jau atkreipė per daug dėmesio.
Kaip ir mūsų neveiksnumas.
Kiti pradės abejot Volturių galiomis.
Tegul abejoja.
Galbūt mums reikėtų pasitarti su Aru.
Aro sprendimai yra stebimi.
Nuspręsti turime mes.
Tada spręsk, sese. Dabar laikas.
Taip, tikrai.
Galime palikti juos padaryti to kam jie buvo sukurti...
Arba galime juos pribaigti.
Sprendimai, sprendimai...
Kai buvome penkerių,
mūsų klausė kuo norėsime būti kai užaugsime...
Mūsų atsakymai buvo: astronautu, prezidentu...
Arba mano atveju - princese.
Kai mums buvo dešimt mūsų klausė vėl,
o mes atsakėme: roko žvaigždės, kaubojai,
arba mano atveju, aukso medalio laimėtoja.
Bet dabar, kai mes užaugę, jie nori rimto atsakymo.
Kaip jums toks:
Kas po velnių žino?
Dabar ne laikas priimti didžius ir skubotus sprendimus,
dabar laikas klysti..
Įlipti ne į tą traukinį ir įstrigti nežinomoje vietoje.
Įsimylėti, labai.
Studijuoti filosofiją, nes iš jos nepadarysi karjeros.
Persigalvoti, ir persigalvoti dar kartą, nes nieko nėra pastovaus.
Taigi, padarykite kiek galite daugiau klaidų.
Kad dieną kai mūsų paklaus kuo norime būti...
Mums nereikės spėlioti... Mes žinosime.
Tu atėjai!
- Sveika. - Ką manai apie mano kalbą?
Per lengva, per savanaudiška? Sakyk teisybę.
- Ne, pakankamai visus užkabinai. - Tikrai?
- Aš gimiau vadovauti, taip? - O, puiku. Aš labai mėgstu šią dainą, eime.
- Ką tu čia darai? - Tu mane pakvietei, atsimeni?
Ar mano kablys su dešine tau buvo nesuprantamas?
Tai reiškė, kad nebesi kviečiamas.
Klausyk, Bela. Atsiprašau... Dėl, tu žinai...
Bučinio ir tavo rankos...
Kaltinu save dėl to poelgio, pasielgiau kaip žvėris.
Bet... Tai tikrai buvo tik aš. Visiškas šiknius.
Tikrai apgailestauju.
Atnešiau tau šį tą.
Mokyklos baigimo dovaną. Pats padariau.
O... Tu tai padarei?
Tikrai gražu. Ačiū.
Tuoj grįšiu.
- Alisa, ką matei? - Buvo priimtas sprendimas.
- Kas vyksta? - Jūs nebevyksite į Sietlą?
Ne...
Jie ateina čia.
- Jie čia bus po keturių dienų. - Gali būti kraujo vonios.
- Kas tam vadovauja? - Nieko pažįstamo nemačiau.
Galbūt vienas...
Aš žinau jo veidą. Jis vietinis, Railis Birsas.
Ne jis tai pradėjo.
Kad ir kas pradėjo, jis yra nuošaly.
Jie turbūt žaidžia su tavo vizijų, juodais taškais.
Kad ir kaip bebūtų, armija artėja...
O mūsų per mažai, apsaugoti miestui.
Palaukite! Kokia po galais armija?
- Naujagimiai. Mūsų rūšies. - Ko jiems čia reikia?
Jie dalinosi Belos kvapu. Uostė raudoną palaidinukę.
Jiems reikia Belos?
- Ką tai po galais reiškia? - Tai reiškia bjaurią kovą.
Su galimomis netektimis.
Gerai...
- Mes prisidėsime. - Ne.
Jūs žūsite. Jokiu būdu.
- Tavo leidimo aš neprašau. - Edvardai.
Tai, tau reiškia, didesnę apsaugą.
Džeikobai. Ar manai, kad Semas pritartų... Nesusipratimams?
Jeigu tik nužudysime kelis vampyrus.
- Džasperai? - Jie mums suteiks pranašumą.
O naujagimiai net nežinos, kad jie egzistuoja.
- Tai suteiks mums priedangą. - Turime viską suderinti.
- Karlailai, jie žus. - Mums visiems reikia treniruočių.
Kaip kovoti su naujagimiais, žino Džasperas.
Maloniai prašome prisijungti prie mūsų.
Gerai. Įvardinkite laiką ir vietą.
Džeikai...
Tu neįsivaizduoji kur veliesi.
Bela.
Mes tai darome. Turėtum džiaugtis.
Pažiūrėk į mus, mes dirbame kartu.
O tu to ir norėjai, atsimeni?
Dar kartą!
Tai mokyklos baigimo dovana.
Jie nepasitiki mums, todėl atėjo nežmogiškuoju pavidalu.
Jie atėjo. Tai svarbiausia.
Išversi?
Sveikas, Džeikai.
Sveiki atvykę.
Džasperas turi patirties kovoje su naujagimiais.
Jis išmokys kaip sunaikinti juos.
Jie nori žinoti kuo naujagimiai skiriasi nuo mūsų.
Jie yra daug stipresni už mus,
nes juose dar tebėra likę žmogaus kraujo.
Mūsų rūšis niekada fiziškai nebūna stipresnė
negu pirmus, keletą gyvenimo mėnesių.
Karlailas teisus.
Dėl to jie ir buvo sukurti.
Naujagimių armijoje, nereikia kelių tūkstančių, kaip žmonių armijoje.
Ir jokia žmogiška armija nepakovos prieš juos.
Du svarbiausi dalykai kuriuos reikia atsiminti:
Niekada neleiskite jiems apsivynioti rankomis aplink jus.
Jie jus iškart sutraiškys. Ir antras dalykas:
Niekada nebandykite žudyti beatodairiškai.
Jie to tikėsis. Ir tada jūs pralaimėsite.
Emetai?
- Išsilaikyk ant kojų. - Ne tam sakai.
Niekada neišsiblaškyk.
Dar vienas dalykas...
Savo priešui, niekada neatsuk nugaros.
Kažkas iš jūsų susižeis.
Kažkas iš jūsų gali net žūti, ir visą tai per mane.
Ten bus tūkstantį kartų blogiau negu čia, taip?
Šiandien baigėme.
Džasperai...
Ar tu tikras, kad aš niekuo negaliu padėti.
Tavo buvimas netoli, tavo kvapas, išblaškys naujagimius.
Medžiojimo instinktas užplūs juos ir jie tiesiog pašėls.
Gerai. Aš džiaugiuosi.
Ei.
Iš kur tu tiek daug apie tai žinai?
Taip buvau išauklėtas savo netikrų seserų.
Šie įkandimai kaip mano.
Kovos randai.
Viskas ką išmokau Konfederatų Armijoje, padėjo man...
Kovoje su naujagimiais.
Iki dabar, dar nė karto nesu pralaimėjęs.
Tai tau nutiko civilinio karo metu?
Buvau jauniausias majoras, Teksaso kavalerijoje.
Tik nematęs tikros kovos.
Iki...
Iki tol kol tapau nemirtingu.
Marija.
Jojau atgal į Galvestoną,
po vaikų ir moterų evakuacijos.
Kai ją pamačiau...
Nedelsiant jai pasiūlau savo pagalbą.
Mielas. Ir dar pareigūnas.
Tu geriau tai padaryk, Marija. Pradėjus aš nesugebėčiau sustoti.
- Koks tavo vardas, kareivi? - Majoras Džasperas Vitlokas, ponia.
Tikiuosi tu išgyvensi.
Tu man puikiai pasitarnautum.
Marija kūrė armiją?
Bandė prasimušti Pietuose.
Dėl teritorijos, vyko daug žiaurių kovo.
Marija laimėjo jas visas.
Ji buvo protinga, atsargi. Ir ji turėjo mane.
Buvau jos dešinioji ranka.
Mano gebėjimas valdyti emocijas jai puikiai pasitarnavo.
Aš treniravau jos naujagimius.
Bet jie turėjo būti sunaikinami, nes ji jiems daugiau kaip metus gyventi neleido.
Mano darbas buvo jų atsikratyti.
Galėjau jausti viską, ką jautė jie.
Maniau, kad Marija mane myli.
Bet aš buvau jos marionetė, o ji traukinėjo virveles.
Maniau, kad neištversiu...
Tada radau Alisą.
Ji, žinoma, žinojo jog aš ateisiu.
Privertei mane tavęs ilgai laukti.
Atsiprašau, ponia.
Nežinau kuo, be jos, būčiau tapęs.
Tau niekada to kartoti nebereikės.
Kas yra?
Įsibrovėlis...
Naujagimių armija.
Jie visi jos marionetės.
Viktorijos.
Alisa būtų mačiusi, jeigu ji norėtų sukurti armiją.
Nebent ji už jų slepiasi,
ir leidžia spręsti kam nors kitam.
Sveikas atvykęs į armiją.
Aš nesiruošiu slėptis,
kol tu rizikuosi dėl manęs.
Jeigu Viktorija yra įsivėlusi
nuo kovos lauko, turiu tave laikyti kaip įmanoma toliau.
Džasperas sakė, kad galėsiu padėti.
Mums tavo pagalbos nereikia.
Yra vilkai, o tai garantuoja lengvą pergalę.
Kai kurie mūsiškiai, net neturės ką veikti.
Gerai, apsispręsk, ar yra taip pavojinga, kad aš turiu slėptis...
Ar viskas taip lengva, kad kovosi užsimerkęs?
Tai pavojinga tau. Lengva mums.
Manau mums pavojinga nebūti kartu.
Kiek kartų dar turėsime tai įrodinėti?
Aš jaudinsiuosi. Tu jaudinsiesi.
Ir mes abu būsime susirūpinę.
Gerai, tu teisi.
Taigi, aš eisiu su tavimi.
Ne, mes būsime kartu ir į kovą nesikišime.
Tu negali rinktis tarp manęs ir savo šeimos, tai...
Apsaugoti tave galėsiu, tik būdamas su tavimi.
Tu nesikausi?
Pasitempei raumenį, ar ką?
- Jis daro, tai dėl manęs. Aišku? - Nesvarbu.
Tiesiog dėstyk planą.
Šis laukas, mums suteiks pranašumą kovoje.
Turime išblaškyti naujagimius su Belos kvapu.
Reikia, kad kvapas būtų tik čia.
Edvardas ir aš keliausime toliau nuo čia į stovyklą.
Bet netgi jeigu jis mane neš, jie vistiek užuos mūsų kvapą.
O tavo dvokas... Jiems nebus malonus.
Biče, nejaugi nori pradėti lygintis kas labiau dvokia?
Jis nori pasakyti, kad mano kvapo nebus, jeigu mane neši tu.
Sutarta.
Tai nelabai gera mintis.
Edvardai.
Jie nenorės artintis, prie jo... Kvapo.
Gerai, pabandykime.
- Štai ir pasirodė vilkas. - Bėk.
Tu ir manęs prašysi nelįsti į kovą?
Ar mano saugumas, tau nesvarbus?
Žinoma svarbus, bet tu vistiek manęs neklausysi.
Vistiek neturiu pasirinkimo.
Nuo tada, kai Semui leidau tapti vadu.
Turiu klausyti to, ką sako jis.
Kaip suprasti, nuo tada Semui leidai tapti vadu?
Nenorėjau būti gaujoje. Ir tikrai nenorėjau būti jos vadovu.
Oho.
- Viršininkas Džeikobas. - Atsistatydinęs.
Bet visi pasirinkimai turi pasėkmes.
- Kai kurie didesnes. - Nepradėk tik.
Visi priima sprendimus, turi sutikti su manuoju.
Gali mylėti daugiau negu vieną žmogų vienu metu.
Aš tai mačiau, su Semu, Emile ir Lėja.
Na...
- Aš nesu vilkė, aš negaliu būti pažymėta. - Tai su žymėjimu nieko bendra neturi.
Tai lyg... Kažką kažkam jausti.
Ir aš žinau, kad tu man kažką jauti.
Galiu jausti, kaip priverčiu tave jaustis kitaip...
Fiziškai.
Priverčiu tave jaudintis.
Drebėti.
Nesijaudink.
Prižadu, kad daugiau tavęs nebučiuosiu kol nepaprašysi.
Šio pažado teks ilgokai pasilaikyti, vade.
Užuodžiau tik vilko kvapą. Belos - ne.
- Tai suveiks. - Puiku.
- Gerai, Alisa. Nevadink keistos. - Gerai.
Tavo alibi, kovos dieną, yra paruoštas.
Tikrai?
Pasakiau tavo tėvui, kad visa mūsų šeima šį savaitgalį eina iškylauti.
Todėl, aš su tavimi liksime miegoti mūsų namuose.
- Vistiek Čarlis eis žvejoti. - Čarlis?
Jau pradėjote kreiptis vardais, vienas į kitą?
Jis mane mėgsta.
Tiesą sakant, tik tu su Edvardu, šiąnakt būsite namie.
Vieni?
Visi eisime medžioti, ruošimės kovai.
Nėra už ką.
- Labas. Nori sumuštinio? - Ne, ačiū.
Na, seserį... Aš mėgstu.
Alisa. Ji, puiki.
Tėti. Man buvo įdomu...
Kodėl po skyrybų su mama, nevedei dar kartą?
Nežinau...
Spėju, nesusiradau tinkamos moters.
- O kas? - Nežinau.
Aš tiesiog pamaniau...
Gal tu tiesiog nusivyliai pačia institucija...
Santuokų...
Manai santuoka yra vertingas dalykas?
Taip.
Taip, santuoka yra naudinga.
Kai esi vyresnis. Daug vyresnis.
Pavyzdžiui, tavo mama...
Atrodo antrą kartą jai labiau pasisekė.
- Kai gyvenimiškai subrendo. - Taip, spėju, taip.
Noriu pasakyti...
Nebūtina vesti,
jeigu buvai... Žinai. Neatsargi.
Ką?
Tu žinai apie ką aš kalbu.
Yra...
Dalykų, kuriuos tau reikia apmąstyti, jeigu tu...
Jeigu leidiesi... Į fizinius malonumus.
Gerai. Nereikia. Nebūtina tęsti šio pokalbio.
- Tiesiog už teks apie tai. - Man tai nepatogu,
- kaip ir tau. - Abejoju tuo.
Ir nesijaudink, mama tave aplenkė dešimčia metų.
Na, prieš dešimtmetį, vaikino tu neturėjai.
Manau, kad viskas tebėra tai pat.
Gerai. Taigi...
Gerai, jūs... Būkite atsargūs, ir...
Gerai, tėti. Prašau nesijaudink dėl to.
Edvardas yra... Senamadiškas.
Senamadiškas, puiku.
Čia kas? Kodas, ar panašiai?
O Dieve. Tėti...
Aš dar esu nekalta!
Gerai, eik. Džiaugiuosi, kad aptarėme tai.
Aš tai pat.
Nekalta...
Dabar Edvardą mėgstu šiek tiek daugiau.
Ką ten lauke darei? Kas negerai?
Nieko.
Man tokia padėka atrodo teisingiausia.
Jis tikrai gražus.
Ačiū.
Čia yra lova.
Pamaniau, kad tau reikės patogiai išsimiegoti.
Manau būtų užtekę ir čiužinio.
- Ji per kieta? - Ne.
Ne, viskas puiku.
Noriu tavęs kai ko paklausti.
Bet ko.
Gerai, santuoka yra vienintelis būdas,
kad tu mane pakeistum taip?
Taip.
Gerai. Tada noriu pasiderėti dėl savo sąlygos.
Prašyk ko tik nori, viskas bus tavo.
Prižadi?
Taip.
Bela... Ne.
Tu sakei jog nori, kad patirčiau viską ką gali patirti žmogus.
Tik ne to kas gali tave nužudyti.
Tu ir nenužudysi.
Visi sako, kad kai pasikeisiu,
noriu išgalabyti visą miestelį.
To amžinai to nenorėsi.
Aš noriu tavęs.
Kol vis dar esu savimi. Kol vis dar taip tavęs noriu.
Tai per daug pavojinga.
Pabandyk... Tiesiog pabandyk.
Sutiksiu eiti į kokį nors beprotiškai brangų koledžą,
ir leisiu tau nupirkti man mašiną.
Tekėsiu už tavęs, tiesiog pabandyk.
Nebenusirenginėk.
- Nori tai padaryti? - Ne šiąnakt.
Gerai. Tu to nenori...
Bet, viskas gerai.
Patikėk manimi, aš noriu.
Tik prieš tai noriu vesti tave.
Jauti mane jaustis lyg kokia piktadaria norinčia...
iš tavęs atimti skaistybę.
Ne dėl savo skaistybės aš jaudinuosi.
Tu juokauji?
Tai viena iš taisyklių, kurią aš noriu palikti nesulaužyta.
Mano sielai tai gal jau ir per vėlu, bet tavąją aš ginsiu.
- Žinau, kad tai ne šiuolaikiška. - Tai ne šiuolaikiška.
Tai senamadiška.
Aš iš kitos eros.
Tada, reikalai... Buvo labiau komplikuoti.
Ir jeigu tada būčiau sutikęs tave, būčiau tave merginęs.
Pasiimtume, žmogų mums prižiūrėti,
arba išgertume šaltos arbatos, verandoje.
Galbūt pavogčiau, bučinį ar du.
Bet, tik...
Davus tavo tėvui leidimą,
atsiklaupčiau ant kelio,
ir įteikčiau tau žiedą.
Jis buvo mano mamos.
Izabela Svan. Prisiekiu mylėti tave, kiekvieną gyvenimo minutę.
Ir ar suteiktum man garbę ir tekėtum už manęs?
Taip.
Tu su mumis neisi?
Tai nuspręsiu paskutinę minutę.
Sakiau tau kaip viskas veikia.
Kalenai turi galių.
Nenuvertink jų, Raili.
Turi visą pulką,
bet jis vistiek nesugebės...
Klausyti kiekvieno tavo nurodymo.
- Pagal tavo draugą. - Taip.
Mano mirusį draugą.
Lorencas išsiaiškino kokius dalykus jie sugeba,
ir jie jį nužudė.
Bet prieš tai jis man viską papasakojo.
Galbūt jis klydo.
Noriu pasakyti,
ten juk yra,
Kalenų teritoriją.
Mes šėlstame čia, o jų dar net nesu matęs.
Tu manimi nepasitiki.
Visa esybe. Tiesiog sakau...
Tai darau dėl mūsų, kad mes galėtumėme maitintis,
o jie nesikištų. Daugiau baimėje negaliu gyventi.
Laukdama jų puolimo.
Aš jiems to neleisiu.
Eisiu ir pribaigsiu Kalenų klaną.
Prisiekiu.
Aš taip tave myliu...
Tu perdedi.
Jeigu taip galiu padėti, noriu būti užtikrinta.
Naujagimiai tiesiog pašėls.
Viskas gerai. Nesijaus nepatogiai.
Tai manęs daugiau nejaudina.
Nuo kada?
Nuo tada kai praleidau 24 valandas manydamas, kad tu mirusi.
Tu nedėvi žiedo.
Nenorėjau jo pamesti.
Ar norėjai, kad Džeikoboas jo nepamatytu?
Manau reikia palaukti, kol jam pasakysim. Bent jau kol baigsis kova.
- Jeigu turi abejonių... - Neturiu.
Tiesiog noriu, kad jo galva būtų rami.
Kieno čia galva nerami?
Niekieno, tikiuosi.
Alisa sakė, kad bus audra.
Taip, aš galiu tai jausti. Turėtume eiti.
Pasimatysime po kelių valandų.
Kas nors ne taip?
Gauja vampyrų bando mane nužudyti.
Kaip ir visada.
Ačiū.
Turėtum grįžti, kol audra neprasidėjo.
Ne, aš lieku.
Jums reikia mano ryšio su gauja,
kad žinotumėt kas vyksta.
- Tu nesikausi? - Setas, ryte, mane pakeis.
Jis nelaimingas dėl to, kad teks praleisti įdomumą,
bet nenoriu jo velti į problemas.
Eime į vidų.
Reikėjo pasirinkti vietą žemiau.
Ne, viskas gerai. Man viskas gerai.
Ką man daryti?
Negaliu užmigti, dėl dantų kalenimo, esančio čia.
Pamiršk tai.
Jai kada nors kojos pirštų prireiks. Ir pripažinkime tai...
Aš karštesnis už tave.
Patrauk savo rankas nuo manęs!
Patrauk savo rankas nuo jos!
Nesipykite.
Jeigu jis susirgs, kaltas liksi tu.
Tu sušalusi, Bela.
Nusiramink, greitai sušilsi.
Sušiltum greičiau, jeigu nusirengtum.
- Džeikai. - Toks išlikimo principas.
Ar bent akimirkai, gali suvaldyti savo mintis?
Tu tikrai girdi, ką aš galvoju?
Kas?
Abejoji jos jausmais - tau?
Puikumėlis...
Brauniesi į mano galvą, o kas dedasi tavojoje,
neleidi suprasti.
Klausyk...
- Aš žinau, kad ji tave įsimylėjusi. - O, tai gerai.
Bet ji įsimylėjusi ir mane.
Tik nenori sau to pripažinti.
Negaliu tau pasakyti, ar tu tikrai esi teisus.
Leisk man tavęs kai ko paklausti.
- Jeigu ji mane pasirinktų mane... - Ji, nepasirinks.
Jeigu pasirinktų.
Ar bandytum mane nužudyti?
Intriguojanti mintis.
Bet, ne. Negalėčiau jos taip įskaudinti.
Bet pats puikiai žinai, kad ji virs kraujasiurbiu demonu, koks esi tu.
Aš to nenoriu. Niekada nenorėjau
- Tai tada neleisk jai. - Bandžiau.
- Buvau išvykęs. - Bet labai greitai pasidavei.
Jeigu tavęs nebūtų buvę dar šešis mėnesius,
būčiau padaręs ją laimingą. Patikėk manimi.
Turi apsvarstyti...
Kad aš jai būčiau geresnis, negu esi tu.
Aš svarsčiau apie tai.
Žinau, kad gali ją apsaugoti.
Gali suteikti jai gyvenimą, žmogaus gyvenimą.
Tai viskas ko aš jai linkiu.
Bet, aš nesiruošiu...
Bet aš nesiruošiu versti jos ką nors daryti.
Paskutinį kartą kai bandžiau, mes abu vos nežuvome.
Taip, atsimenu.
Kai galvojai, kad jos nebėra...
Kad praradai ją...
Kaip tu... Ištvėrei?
Tam nėra žodžių.
Niekam to nelinkėčiau, Džeikobai.
Tai gali skambėti nenuoširdžiai, bet aš džiaugiuosi, kad tu čia.
Pakankamai malonu.
Nors labai norėčiau tave nužudyti, džiaugiuosi, kad ji sušilusi.
Jeigu mes nebūtume priešai iš prigimties...
Ir nebandytum pavogti priežasties dėl kurios aš gyvas...
Tu man tikrai patiktum.
Na...
Jeigu tu nesiruoštum atimti gyvenimo merginai, kurią aš myliu,
aš galbūt...
Ne... Net ir tada.
Bet ji vis dar gali persigalvoti.
Tada aš ją paleisčiau.
Puiku. Sveikas, Setai.
Kur Džeikobas? Ar jis jau...
Dar ne.
Prieš iškeliaudamas jis tikrina ar miškas yra švarus.
Tikrai atsiprašau, dėl vakar vakaro.
Tau tai turėjo būti nelengva.
Tai tikrai nepateks į mano mėgstamiausių vakarų dešimtuką sąrašą.
Turi sąrašą?
Visas jas praleidau su tavimi.
Pirmoje vietoje yra, kai tu pasakei, kad tekės už manęs.
Ponia, Kalen.
Dabar dvidešimt pirmas amžius,
savo vardą reikės rašyti per brūkšnelį.
Tu tekėsi už jo?
Džeikai...
Tu žinojai, kad jis klausosi?
Jis nusipelno žinoti.
- Džeikai, stok! - Bela, tegu eina...
Nereikia!
Džeikai, stok!
- Džeikai, prašau! - Baigta! Viskas baigta!
- Ką aš galiu padaryti? - Tu nieko negali padaryti.
Galiu aš. Eidamas ten, ir nužudydamas ką nors.
Ne! Tu nemąstai blaiviai, nedaryk to!
Gal aš žūsiu, ir tau taps lengviau.
Ne! Tiesiog, Džeikai... Pasilik!
Kodėl?
Duok nors vieną priežastį.
Nes, aš nenoriu tavęs prarasti.
To per mažai.
Nes tu esi man svarbus.
Vistiek nepakankama priežastis.
Džeikobai!
Pabučiuok mane!
Prašau, kad mane pabučiuotum.
Tai turėjo būti mūsų pirmas bučinys.
Turiu eiti.
Aš grįšiu.
Tu matei.
Ne. Bet Džeikobas, labai garsiai galvoja.
Nežinau kas nutiko.
Tu jį myli.
Tave myliu labiau.
Žinau.
Prasideda.
Džeikobas ką tik ten nukako.
Jam sekasi.
Yra sužeistų?
Ji netoli. Galiu girdėti jos mintis.
Setai, eik.
Ji žinojo, kad mūsų ten nebus, užuodė mano kvapą ir atsekė.
Ji žinojo, kad tu būsi su manimi.
Ji mus rado.
Jis ne viena.
Raili... Paklausyk manęs.
Viktorija naudojasi tavimi, kad mane išblaškytų.
Bet ji žino, kad aš tave nužudysiu.
Tiesą sakant, jai bus malonu, jog nebeturės reikalų su tavimi.
Neklausyk, Raili.
Sakiau tau apie jų triukus.
Galiu skaityti jos mintis, taigi žinau ką ji apie tave galvoja.
Jis meluoja.
Ji tave sukūrė tam, kad atkeršytų dėl savo tikrosios meilės - Džeimso.
Jai tik jis ir terūpi. Ne tu.
Esi tik tu. Tu tai žinai.
Pamąstyk apie tai.
Tu esi iš Forkso, žinai apylinkes.
Tai vienintelė priežastis dėl kurios ji tave pasirinko.
Ji tavęs nemyli.
Raili...
Neleisk, kad jis su mumis taip elgtųsi.
Tu žinai, kad aš tave myliu.
Tu miręs.
Kitos tokios progos tu neturėsi.
Tu jos nori!
Nori, kad aš jausčiau skausmą, kurį jautei tu, kai nužudžiau Džeimsą.
Kai sudraskiau jį į gabalus.
Kai paverčiau jį pelenais.
Kai paverčiau jį į nieką.
Viktorija!
- Kažkas negerai. - Alisa nori, kad ateitume.
Dabar.
- Kiek liko? - Penkios minutės. Gal dešimt.
Gauja turi išeiti.
Volturiams nepatiktų draugystė su vilkolakiais.
Lėja, ne!
Džeikobai!
Džeikobai. Laikykis, Karlailas, tavimi pasirūpins
Jo kūno, dešinės pusės, kaulai yra sutrupinti.
- Bela. - Džeikai, aš čia.
- Džeikobai, tu idiote. Aš būčiau susitvarkiusi. -Lėja.
Reikia jo kaulus atstatyti į vietą prieš jiems pradedant sugyti.
- O gijimas jau prasideda. - Turime jį iš čia patraukti.
Kovos su Volturiais mes nelaimėtumėme.
- Nunešime jį pas Bilį. - Būsiu vietoje kaip galėsiu ankščiau.
Laikykis, Džeikai.
Mes tave laikome.
Jie ateina.
Įspūdinga.
Nesu mačiusi klano, sugebėjusio atlaikyti tokį puolimą.
Mums pasisekė.
Abejoju.
Atrodo praleidome gražią kovą.
Taip. Retai, kovose mes būname nereikalingi.
Jeigu būtumėte atvykę pusė valandos ankščiau, būtumėte pravertę.
Gaila.
Vieną praleidote.
Mes jai pasiūlėme prieglobsti, jeigu jis sutiks pasiduoti.
Ne jums apie tai spręsti.
Ko tu atkeliavai?
Kas tave sukūrė?
Tau nebūtina to daryti.
Ji pasakys tau viską, ko tu nori.
Žinau.
Nežinau,
Railis mums nesakė.
Jis sakė, kad mūsų mintys yra nesaugios.
Jos vardas buvo Viktorija. Manau jūs ją žinojote.
Edvardai. Jeigu Volturiai būtų žinoję apie Viktoriją,
būtų ją sulaikę.
Teisingai, Džeine?
Žinoma.
Feliksai.
Ji nežinojo ką daro.
Mes prisiimsime atsakomybę už ją.
Suteikite jai progą.
Volturiai antros progos nesuteikia.
Pasilaikykite tai galvoje.
Kajui bus įdomu sužinoti, kad ji vis dar yra žmogus.
Data nustatyta.
Pasirūpink tuo, Feliksai.
Norėčiau grįžti namo.
- Tai tęsiasi gana ilgai. - Daktaras taiso kaulus į vietą.
Ko jis taip puolė? Aš būčiau susitvarkius su...
Na, užteks jau, Lėja.
Blogiausia jau baigta. Jam viskas bus gerai.
Daviau jam morfino,
bet jo kūno temperatūra greitai jį sudegins.
Sugrįšiu pastatyti lašalinės.
Dėkoju.
Jis prašė tavęs.
Sveikas, Džeikai.
Sveika.
Aš jaudinausi dėl tavęs.
Jaudinaisi dėl manęs?
Taip.
Maniau Edvardas bus perskaitęs mano mintis.
Ar jis elgėsi kitaip?
Jis net nepyko ant manęs. Ar ant tavęs.
Po galais.
Jis kietesnis, negu aš maniau.
Jis nežaidžia.
Teisingai...
Bela...
Jis nėra toks tobulas, kaip tu manai.
Aš žinau kas jis yra.
Mums nereikia apie tai kalbėti.
Dar kartą mielai susilaužyčiau visus kaulus...
Bent jau žinau, kad padariau visą ką galėjau.
Tau buvo sunku prisipažinti ką man jauti.
Tai padariau, nes žinojau, kad tai nieko nepakeis.
Aš tau puikiai tikčiau, Bela.
Su manimi gyvenimas būtų lengvas kaip kvėpavimas.
Žinai, kad aš tave myliu.
Tu net neįsivaizduoji, kaip aš norėčiau, kad to ir pakaktų.
Ar man vertėtų sugrįžti?
Man reikia laiko.
Bet aš visada lauksiu.
Tol kol nustos plakti mano širdis.
Gal ir po to.
- Rugpjūčio tryliktą? - Taip.
Bus likęs mėnesis iki mano gimtadienio.
Nenoriu būti vyresnės už tave dar metais.
Alisa, sakė jog iki tada spės suorganizuoti vestuves.
Neabejoju tuo.
Nereikia skubėti.
Pasirinkau savo gyvenimą. Noriu pradėti jį gyventi.
Ir leisi, viską planuoti Alisai?
Suknelę, pakvietimus, svečių sąrašą...
Noriu pasakyti, velniai žino ką ji pakvies?
Ar tai svarbu?
Tiesiog nesuprantu, kodėl tu tai darai.
Ką? Vestuves?
Ne.
Bandai padaryti, kad visi būtų laimingi.
Ir tam per atiduodi per daug savęs.
Tu klysti.
Tai buvo pasirinkimas ne tarp tavęs ir Džeikobo.
O tarp to kuo aš turėčiau būti ir to kas esu.
Visada jaučiausi lyg plevėsa.
Kitaip tariant, neįsikimbanti į gyvenimą.
Niekada nesijaučiau normali.
Nes ir nesu normali.
Ir nenoriu būti.
Turėjau susidurti su mirtimi,
praradimais ir skausmu, tavo pasaulyje,
bet niekada nesijaučiau stipresnė,
tikresnė, labiau... Savotiška.
Nes tai yra ir mano pasaulis.
Aš jam priklausau.
Taigi, viskas ne tik dėl manęs.
Ne. Atleisk.
Buvau visiškai susipainiojusi, kol tai supratau, bet...
Viską noriu daryti teisingai.
Noriu visą save skirti tau,
visais galimais, žmogiškais būdais.
Pradedant nuo vestuvių.
Tiesą sakant...
Yra vienas sunkesnis dalykas.
Ir galbūt netgi pavojingesnis.
Turime pasakyti Čarliui.
Tai labai pavojinga.
Gerai, kad esi atsparus kulkoms.
Man reikės to žiedo.
Tekstą vertė: maškėbmw Tekstą redagavo: Jo2kas www.BT-Geras.COM